Am cumpărat cuțitul Ginsu.
Chiar am cumpărat cuțitul Ginsu.
Știu că nu vă vine să credeți, dar așa am făcut, jur. L-am văzut.
Era târziu, mă uitam...
... și dintr-o dată a început să aibă sens. Mă gândeam:
"Da, să tai prin pantof, prin ambalajul de tablă, da.
Da, asta vreau."
Și am sunat la numărul de pe ecran, știți voi...
... și am spus, "Aș dori să comand cuțitul Ginsu."
Și doamna de acolo a zis, "Pe bune?"
Adică, chiar și oamenii de la Ginsu s-au dat bătuți.
E chiar trist, știți.
Sincer, dacă aveți nevoie de un cuțit care să taie prin pantof...
... poate că nu cumpărați carnea de cel mai înalt nivel.
Poate că ar trebui să vă gândiți să nu vă "tăiați copitele" uneori.
Ce e cu somnul de îți crează sete?
Au visele nevoie de lichide?
Nu e ca și sum ai alerga la maraton, doar stai acolo.
Ce naiba? De ce e ușa deschisă?
- Kramer, ce faci aici? - Jerry, calmează-te. E OK.
- Oh, Doamne. - Îmi pare rău.
N-am vrut să te trezesc.
Mă uitam la "Thirty Seconds Over Tokyo"...
... și... Știi tu, am vrut să iau niște floricele...
... și am folosit cheile de rezervă pe care mi le-ai lăsat...
... să intru la tine.
- M-ai speriat. - Sunt doar eu.
- E de ajuns! - Da, OK. Am uitat aparatul.
Nu s-a stricat.
Haide mă.
Kramer!
Ce faci?
Ce ți se pare că fac? Ce?
Ieși din baie!
OK, OK.
- Haide! - Bine.
- Mișcă, mișcă. Pleacă. - Scurgerea la mine e înfundată.
- Ăla e prosopul meu? - Da.
Mă bucur că s-au epuizat biletele la film.
Ți-a plăcut vreodată să-ți închipui că te urmăresc criminali...
... și să vezi cât de repede intri în apartament?
Sunt din Wichita.
- Uite-l! - Grăbește-te, Jerry, Vine.
- Vine. Criminalul! - Grăbește-te. Grăbește-te, vine!
Oh, Jerry.
Mamă, a fost cât pe-aci.
Ai văzut privirea de pe fața lui?
- Ai fost așa de iute cu cheile... - Păi...
- Marfă. - Kramer!
Ce naiba faci aici?
Hei, Jerry, ce faci? Credeam că ești la cinema.
Gata, dă-le încoace.
- Ce? - Știi tu ce. Cheile.
Ți-ai pierdut dreptul la chei.
- Oh, haide mă. - Nu "haide mă."
- Am crezut că ești la film. - Biletele s-au epuizat.
Cum era să știu eu că s-au epuizat?
- Tocmai asta e treaba. - Ce treabă?
- Dă-mi cheile odată. - Mai dă-mi o șansă.
- Nu mă ruga. - Îți cer.
- Îți spun. - Glumești.
- Sunt serios. - Nu se va mai întâmpla.
- Ba da. Dă-mi cheile. - Nu.
- Dă drumul. - Tu să dai drumul. Haide Jerry.
Oprește-te. Haide Kramer.
Oh, mișto! Foarte bine.
Bine, hai. Ia cheile.
Dar o să regreți asta.
În ordine, da.
Goochie.
- Pune-le într-un loc sigur. - Așa o să fac.
- Unde? - Nu știu.
O să le ascund.
- Deci s-a supărat Kramer? - Cred.
Adică, se comportă cam ciudat în ultima vreme. E altfel.
- Dă-i cheile înapoi. - Nu pot.
Ăla e Kramer?
- Cine e acolo? - Kramer.
Hei. Oh, Bună. Oh, ai primit...
- Nu, eu nu... - Nu, nu, e OK. E OK.
Nu-mi pasă de chei. E vina mea.
Nu, eu am renunțat la chei cu prostia mea.
Am încălcat înțelegerea cheilor.
- Jerry, dă-i cheile înapoi. - Elaine.
- Uite. - Ce faci?
- Îi dau cheile. - Alea-s cheile mele.
- Dă drumul! Jerry! Nu! - Elaine. Haide, mă.
Oprește-te! Oprește-te! Nu vreau cheile înapoi!
Nu, îmi place cum decurg lucrurile.
Eram atârnat de cheile alea, omule...
... ca niște crengi atârnând într-un fluviu...
... și acum trebuie să renunț.
Și sunt liber să plutesc în curent...
... să plutesc.
- Îți mulțumesc. - Ia cheile.
- Nu le vreau. - Vreau să le iei.
- Nu le vreau! Nu pot. - Haide! Ia-le!
- Nu! - Bine.
Acum, încă un lucru.
Aș vrea cheile mele înapoi!
- Cheile tale de rezervă? - Da, alea.
- Le vrei înapoi? - Da, da...
... cred că așa ar fi mai bine.
Of, Kramer, Eu...
Nu știu ce să spun.
Spune da.
Da, George, da.
- Da? - Da.
Ar trebui să-ți dau ție cheile mele? Asta e învoiala, schimbul de chei?
- Fiindcă Elaine are cheile mele. - Poți să le iei înapoi.
Cred că da.
Fiindcă vezi, George, având cheile de la apartamentul lui Jerry...
... m-a ținut într-o lume a fanteziilor.
De fiecare dată când mergeam la el mă simțeam ca într-o vacanță.
Mâncare mai bună, o priveliște mai bună, TV mai bun.
Mai curat... Oh, mult mai curat.
Asta a devenit realitatea mea.
Am ignorat lucrurile din viața mea...
... fiindcă mă uitam la viață prin ochii lui Jerry.
Trăiam în ceață, George.
Trăiam în umbre, în întuneric...
... ca tine.
- Ca mine? - Oh, da.
Abia pot să te observ, George.
Bine, oprește-te, Kramer. Mă înspăimânți.
Bună. Vrei să comanzi?
- Da. Cât e...? - Nu, nu încă.
Scuzați-mă.
Ai vreodată melancolii?
Melancolii? Dacă am melancolii?
- Eu am. - Ai melancolii.
Oh, da. Da, am melancolii.
De multe ori stau și mă gândesc.
Ai avut vreodată melancolii?
Păi, nu de curând.
Am dorințe.
Am dorințe tot timpul. În permanență doresc.
Dar nu am avut melancolii.
- Uită-te la tine. - Oh, Kramer, nu începe.
Nu, nu. Îți irosești viața.
Nu. Ce numești tu irosire eu numesc trai.
- Îmi trăiesc viața. - OK, cum ar fi? Hai spune-mi.
- Ai o slujbă? - Nu.
- Ai bani? - Nu.
Ai o femeie?
Nu.
Ai vreun obiectiv?
Nu.
Ai ceva la orizont?
Nu.
- Ai parte de acțiune, măcar? - Nu.
Ai vreun motiv întemeiat să te trezești dimineața?
Îmi place să citesc Daily News.
George, a venit vremea pentru noi să creștem și să ne trăim viața...
... nu ca niște puștani. - De ce?
Plec în California. Știi tu, mi s-a pus pata.
Da, simt că mi s-a pus și mie pata pe ceva.
Nu, pata pe actorie. De când am jucat în filmul ăla a lui Woody Allen.
"Biscuiții ăștia îmi fac sete"?
Aia a fost o replică. Ai fost concediat.
Știu, știu. Dar omule, nu m-am simțit niciodată mai viu.
- Acum, vii cu mine? - Nu, nu vin.
În ordine. Faci cum vrei.
Dar să păstrăm asta între noi.
Suntem frați de cheie acum.
Nu ai de gând să mergi în California, nu-i așa?
Chiar acolo, am plecat deja.
Mi-a dat cheile lui de rezervă...
... și acum vrea cheile mele, deci am nevoie de ale mele înapoi.
Fiindcă ai cheile lui? De ce are nevoie de ale tale?
Nu știu, a spus că vrea să-mi fie frate de chei.
- E ridicol! - E Kramer.
Îți dau cheile înapoi, dar le vreau pe-ale mele înapoi.
De ce?
- Fiindcă i le dau lui Jerry. - Jerry? De ce?
- Fiindcă mi le-a dat pe-ale lui. - Și ce dacă?
Și dacă el are cheile mele ar trebui să le am și eu pe ale lui.
Nu văd de ce, dacă tu le ai pe ale lui...
... ar trebui să le aibă pe ale tale. - Tocmai asta am spus și eu.
- Ce? - Ce?
Îți dau cheile mele, dar nu le am aici.
Pot să le iau pe ale mele să i le dau lui Kramer?
Da, OK. O să merg să le iau.
Ce faci? Vrei să lași aia jos?
Trebuie să-mi iau niște prieteni noi.
- Ai adus cheile? - Da.
Dar nu mă simt prea bine să le las la Kramer.
Asta ar putea fi o urgență.
- Nu trebuia să-i iei cheile. - Am încercat să i le dau înapoi.
- Ce mai fac Metts? - Au pierdut.
- Kramer! - Haide, deschide.
- Kramer? - Salut băieți.
- Salut Newman. - Căutați pe cineva?
Nu fă pe secretosul cu mine. Nu am chef.
Secretos? Nu sunt secretos.
- Este secretos? - Da, secretos.
Ești secretos. Acuma, unde-i Kramer, Newman?
- Cine? - Uite, micuțule...
... vreau să știu unde e Kramer și vreau să știu acum!
- Lovește-mă Seinfeld, am martori. - Întoarce-te George.
- Sigur. - George?
Spune-mi unde este Kramer sau o rezolvăm pe calea dură!
- Ajutor! Ajutor! - Unde-i Kramer?
- Ajutor! - Ce se întâmplă?
- Vor să mă bată. - Nu, nu-i așa.
Încercăm să dăm de Kramer.
Vreți să știți ce s-a întâmplat cu Kramer? Vă spun eu.
S-a supărat cu cheile.
Da, așa e, faza cu cheile.
- Credea că are o reputație proastă. - Reputație proastă?
- Da, de la tine. - De la mine?
M-ai auzit. Și-a făcut bagajele și a tulit-o spre coastă.
Tărâmul La-la. Los Angeles.
Los Angeles?
N-ar fi trebuit să-i iau cheile.
M-a atras în chestia asta.
Nu vroia să le ia înapoi.
Elaine, ai văzut. Îți amintești?
Am spus, "Ia cheile înapoi". Dar nu a făcut nimic.
Ai văzut. Nu-i așa?
Da, da. Am văzut.
A fost o treabă cam... Dar am văzut.
- Ce? - Nu, ce spuneai?
Nimic. N-am spus nimic.
Oh, nu ai văzut?
Ba da, am văzut, am văzut.
- Am văzut. Așa e. - Parcă ai spus ceva acolo.
- N-am spus nimic. - O sun pe mama lui Kramer.
Nu știu ce ai spus dar parcă a fost ceva.
Am auzit ceva.
Alo? Alo, D-na Kramer?
D-na Kramer?
Ați putea să dați muzica mai încet?
- Întreab-o de Kramer. - E ieșită din minți.
Oh, cheile mele.
Asta e perfect.
Elaine, ești acolo?
Sunt eu. Am rămas afară. Am nevoie de cheile mele. Unde ești?
Sunt la cafenea.
Hei! Ai avut vreodată un accident?
Acum cinci ani.
Mergeam pe această stradă.
Aceeași oră, cam la aceeași viteză ca acum.
Era o piatră în drum.
Poate că era mai mare ca o pietricică.
Nu aveam cum să o văd.
Am pierdut controlul motorului și am zburat o sută de metri.
Și am aterizat în cap.
S-a spart.
Sânge și chestii erau împrăștiate pe toată strada.
Mi-am spart fiecare os din craniu.
Știi, când m-au găsit...
... ochii îmi atârnau din orbită.
Da, m-au pronunțat mort la fața locului.
Am fost în comă... Ei bine, mi-au spus că am stat un an.
Au zis că o să fiu o legumă toată viața.
Da, le-am arătat.
Bineînțeles, de atunci port cască tot timpu.
Apleacă-te!
Georgie, băiete.
Bine ai venit cu cheile.
- Stai jos. Îți fac cinste. - Uite...
... simt că nu e bine că te las la Elaine în apartament.
Nu te simți bine? Ce vorbești acolo?
Te-am lăsat la Kramer. Acum vrei să mergi la Elaine.
Mi-a încredințat cheile. Cum aș putea să te las așa?
Ce mare scofală?
Doar fiindcă ai cheile de rezervă ale cuiva...
... nu-ți dă dreptul să intri.
Din cauza asta i-ai luat lui Kramer cheile.
Nici măcar nu ai dreptul să ai cheile lui Elaine.
Ar trebui să i le dai ei să mi le dea mie.
Deci, de fapt cheile alea sunt ale mele.
Dacă nu-ți luai cheile de la Kramer...
... nu mi le-ar fi dat pe ale lui mie.
În cazul ăsta eu nu ar fi trebuit să mi le iau înapoi de la ea.
- Vreau cheile alea. - Nu se poate.
- George, le vreau. - Oprește-te, dă drumul.
- George, nu vreau să le iau cu forța. - Vrei să te bați?
- Să mă bat? - Mă bat cu tine.
- Haide. - Fără lovituri la față!
- Bine. - În ordine.
Și atunci, căpcăunul cel rău a luat cheile magice înapoi...
... de la chipeșul prinț.
Oh, nu. Nu a luat cheile înapoi.
- Nu se poate. - Da.
Și apoi prințul cel chipeș...
... a fost alungat în lumea cea rea.
Oh, omule ce poveste.
- Tipul ăla căpcăun e chiar rece? - E rece.
Să-ți spun ceva, Kramer.
Dacă căpcăunul ăla ar fi făcut treaba aia cu mine...
... - Aș fi înjunghiat! - Așteaptă.
L-aș tăia în două!
L-aș ciopârți ca pe un pește!
- Asta aș face. - Da, da. Asta ar fi marfă.
Hei, poți să mă lași aici.
Hei, te grăbești, omule?
- Păi, trebuie să plec acum. - Hei, Kramer...
... ai omorât vreodată pe cineva?
Ce crezi?
Crezi că mâinile astea au sugrumat fildeș lichid, ha?
Oh, nu ne lăsa, Kramer. Stai cu noi.
Știi atâtea despre lume. Avem nevoie de tine.
- Te rugăm, Kramer. - Te rugăm, Kramer.
Ei, acum, Star Cloud...
- OK, stai un pic. - Te rugăm, Kramer.
- Nu, nu, nu. - Te rugăm, Kramer.
Vezi? Eviți să fii la mijloc.
I-ai fi dat cheile ei și ea mi le-ar fi dat mie.
Deci, în loc să i le dai ei, mi le dai mie.
Din păcate, când ți le-a dat pe-ale tale, tu nu i le-ai dat pe-ale ei.
Mi le-ar fi dat mie fiindcă le are pe ale mele.
Și nu ar fi trebui să ți le cer pe ale ei...
... ca să mi le iau pe-ale mele.
Ai dreptate. Cum nu mi-am dat seama?
Poate fiindcă e o bucată de...
- Ce-i aia? - Nimic.
- Am auzit ceva. - N-am spus nimic.
De când conduci chestia asta?
De patru ani deja.
Ei bine, nimic nu e mai sexy ca o femeie la volanul unui tir.
Nimic?
Păi...
Ascultă-te un pic. Ești plin de dulcegării.
Întotdeauna mi-am dorit să conduc lucrurile mari.
Obișnuiam să urmăresc reclamele din timpul redifuzării lui Gomer Pyle.
- Vrei să încerci? - Pe bune?
- Știi să schimbi viteza? - Da.
- Păi, haide. - Stai un pic.
Stai.
Bine.
Erau aici. Am văzut-o punându-le aici.
Ei, asta-i bună.
- Cum arătau? - Ca niște chei.
Arătau ca niște chei, George.
Arătau exact ca niște chei.
"Cum arătau?"
- E clar că nu sunt aici. - Trebuie să fie aici.
Jerry, numai dacă tragi de statueta asta și o ușa secretă se deschide...
... am verificat fiecare centimetru pătrat din apartament.
Ce-i asta?
- "Murphy Brown"? - Ce?
- "De Elaine Benes"? - Ce?
Elaine scrie un episod din Murphy Brown?
- Lasă-mă să văd. - Stai așa.
- Lasă-mă să văd. - Stai.
- Dă-mi jumătate! - OK, uite.
De ce nu ne-a spus?
Elaine scrie un episod?
- Sunteți niște... cârtițe! - Ce?
- Cum îndrăzniți?
- Abia dacă citisem ceva. - Era amuzant.
Cine v-a dat voie să intrați?
... și să vă uitați prin lucrurile mele?
- Crezi că e amuzant? - Păi, știi tu...
... din ce-am văzut... - Ei, e abia primul teanc.
Am rămas pe dinafară. Încercam să-mi iau cheile.
- De ce l-ai lăsat? - M-a forțat.
- Nu-i așa! - Așa e.
- Ieșiți afară! Afară! - Stai, am nevoie de cheile mele.
Oh, uite-ți cheile. Să le păstrezi.
- Nu le mai vreau. - Doamne.
Îmi vreau cheile înapoi de la tine.
- Nu pot să le țin? - Nu, findca nu ești de încredere.
OK, OK. În ordine!
- Nu mai vreau să mi le ții nici tu. - Doamne, bineînțeles că nu.
Doamne, nu.
- Astea sunt cheile mele? - Astea nu-s cheile mele!
- Ale cui sunt? - Nu știu.
Nu, alea sunt ale tale...
Am crezut că pot să scriu.
E ceva ce vrei să faci?
Nu știu.
Scenariștii ăia fac o groază de bani.
Ce?
Lasă-mă să-ți spun ceva despre lumea showbiz-ului.
- Nu-mi vine să cred. - E munca grea.
Nu e ușor să scrii un Murphy Brown.
Trebuie să te uiți la show, să ai idee de personaje...
... cum interacționează unii cu alții.
OK, pot să mă uit la film?
Oh, Doamne, ce pacos...
Ce ai spus?
N-am spus nimic.
Am auzit ceva.
Elaine, Elaine, e Kramer!
Kramer e în Murphy Brown!
- Kramer e în Murphy Brown! - Uite, e acolo!
Stă la masă!
Bună, sunt Murphy Brown.
- Trebuie să fi noul meu secretar. - Bună dimineața, Miss Brown.
- Ești acolo? - Sunt Steven Snell.
- Snell. - Da.
Păi, salut, domnule Snell.
Steven.
- Steven. - Da.
Ești obișnuit cu sistemul ăsta de calculator?
Oh, sunt obișnuit, da.
Steven Snell, mă pricep la lume...
... și am un sentiment bun în legătură cu tine.
Da.
Zbor destul de des. Eram în avion acum câteva zile și mă întrebam...
... există chei la avioane? Au nevoie de chei să pornească avionul?
Poate din cauza asta sunt întârzierile alea la poartă.
Poate pilotul e în cabină și zice:
"Nu-mi vine să cred,
Oh, Doamne...
... am făcut-o din nou.
Îți spun că e o problemă mecanică.
Nu vor să spună:
"Doamnelor și domnilor...
... o să avem o întârziere. Eu...
Oh, Doamne, e așa de jenant.
Am lăsat cheile de la avion în apartament.
Vedeți voi, mecanicii, aveți impresia că repară ceva...
... dar ei caută magnetul Ascunde-O-Cheie sub aripă.
"Poate că a lăsat-o acolo undeva."