Deci eram la farmacie pentru medicamente pentru răceală. Ați încercat?
E un întreg zid de medicamente.
"În regulă, ok. Ce naiba voi...?
Asta acționează pe termen scurt, dar asta are efect îndelungat.
Când trebuie să mă simt bine? Acum sau mai târziu?"
E o întrebare dificilă.
Apoi reclamele de la TV îți arată ce s-a întâmplat cu tipul.
Mereu îți arată problemele. Îți arată corpul uma...
care e de obicei tipul ăsta...
Fără față, gura deschisă.
Așa văd companiile farmaceutice publicul.
Și el are mereu o anume durere.
Trec linii roșii prin el...
Sau strălucește. Părți din el iau foc câteodată.
Fulgerul îl atacă.
Niciodată un doctor nu mi-a spus: "Te doare?
E vreun fulger de durere?"
De unde ai pureci?
Câinele imbecil al vărului meu a ieșit și s-au băgat în covorul său.
Poate îți faci rost de o zgardă împotriva puricilor.
Foarte amuzant.
Deci vii la petrecere?
Aș veni, dar Long Island, e foarte departe.
Emana disperare.
Toți vor spune...
"Ai venit până aici din Manhattan pentru asta?"
- Știi, Ava va fi acolo. - Cine?
Tipă drăguță ce lucrează în biroul meu.
- Conduc eu! - O, acum vorbești.
Se zice că ar fi o petrecere grozavă.
Păi, ce înseamnă asta? Băutură?
Nu. Vor fi fete acolo.
Sunt fete peste tot!
Ies și sunt fete în lift.
Sunt în cafenele, metrouri. Și ce?
Sunt o sută de lucruri diferite aici.
Care-i diferența între astea?
- Ai propylparaben? - Da.
Ai izobutan 30?
Am izobutan 20.
Ai sorbitan sesquioleate?
- Da. - Am aloe.
Ai aloe? Îmi place aloe.
Unde o fac pe a ta?
- Jersey. - White Plains.
Fetele. Sunt fete aici în magazin.
Uite. E una acolo. Uite.
Mai uite una.
De îndată ce ies, vor fi fete.
Care-i problema?
I-am dat o bancnotă de 20 și mi-a dat rest de la 10.
Ești sigur? Măiculiță. Acum e-acum.
Scuză-mă. Ți-am dat o bancnota de 20 de dolari...
și mi-ai dat rest doar de la 10.
- Mi-ai dat bancnota de 10. - Sigur că ți-am dat de 20.
Știu ce mi-ai dat.
Îmi datorezi 10 dolari.
Vrei te rog să ieși afară?
- Următorul! - În regulă.
Să examinăm situația o secundă.
Cine, în situația asta, ar fi mai probabil să greșească?
Eu, care am avut acces la portofelul meu și am știut exact unde e...
- Sau tu? - Tu.
Nu, nu, nu. Vezi, nu asculți cum trebuie.
- Care-i problema aici? - Nu-i nici o problemă.
Ea îmi datorează 10 dolari. Asta-i tot.
- Susține că i-am dat mai puțini bani. - Să mergem afară.
O, nici tu nu mă crezi?!
- Haide. Să mergem. - În regulă. Nu ai câștigat.
Crezi că ai câștigat, dar nu e așa. Știi de ce?
Nu s-a terminat. Asta nu s-a terminat.
Nu am să uit ce s-a întâmplat aici. La tine sunt cei 10 dolari.
Am să-i iau înapoi. În regulă. Nu-ți fă griji.
Și nu s-a terminat. Plec acum.
La revedere. Mă întorc.
Păi, nu sta aici. Să intrăm.
Integrează-te.
Nu, să supraveghem mai întâi.
Ava.
Ce trebuie să aibă cineva să dea o petrecere?
Adică, ai o grămadă de străini care tratează casa ta ca o cameră de hotel.
- Ghici cine a vândut 129 Vest 81. - Oh, nu se poate.
- Fugi de-aici! Când? - Ieri.
- Nu cred. - Întreabă-l pe Mark.
Mark, e adevărat?
Da, e scris "dezastru" peste tot.
Cum de m-am lăsat să mă convingi? Probabil nu eram în apele mele.
Hai să fim cu ochii unul pe celălalt.
Dacă unul din noi intra într-o conversație nasoală...
să avem un semnal ca celălalt să ne scoată de acolo.
- Câți ani ai? -36.
Care-i semnalul?
Ce zici de asta: Aripi de găină.
Nu, nu, nu. Am unul mai bun.
Bătaie pe cap.
Orice vrei.
Ai venit tocmai din Manhattan pentru asta?
Da. Am venit.
Deci, ce faci?
- Sunt comic. - Ești?
Lasă-mă să te-ntreb ceva. De unde îți iei materialul?
- Aud o voce. - Ce fel de voce?
O voce de bărbat. Dar vorbește în germană, așa că trebuie să o traduc.
De ce te tot bați pe cap?
E un tic nervos.
Iau L-dopa.
Pe de altă parte, iei un tip că George Washington Carver.
Omul și-a devotat viața arahidei.
Imaginează-ți cum e să ai așa de multă pasiune pentru ceva.
Știi, lumea îmi spune că sunt un tip amuzant.
Deseori m-am întrebat dacă el a lucrat cu pecan.
Da. Și eu.
Acum, aia e considerată nucă? Știu că mahonul e o legumă.
- Cum merge treaba? - Super. La tine?
Nu pot să cred ce se-ntâmplă aici.
Nu și-a luat mâinile de pe mine toată seara.
Mereu a fost prietenoasă la birou, dar atât.
- Cum explici asta? - Nu știu.
Poate un seif i-a căzut în cap.
Păi, ea evident te-a plăcut de la bun început.
Nu. Mi-aș fi dat seama.
Îmi dau seama. Femeile mereu te fac cumva să-ți dai seama.
Cu mine, mă pot tortura, nu le spun nimic.
Le fac să creadă că nu le plac.
Apoi se gândesc "Tipul ăsta nici măcar nu se uită.
Probabil are ceva."
Oricum, sunt gata.
- Acum? - Păi, dacă nu acum, când?
- Dă-mi o jumătate de oră. - Bine. O jumătate.
Arahide fragile, unt de arahide, ulei de arahide...
Putem vorbi o secundă?
O, scuze.
Ce ai făcut? Eu mereu mă lovesc în neștire.
Lumea crede că sunt pacient cu probleme mentale.
Hei, muream acolo.
Tipul ăsta dădea înainte cu arahidă.
Acum, fii atent.
Da, cred că te-am văzut în club.
- Vorbești de lucruri de zi cu zi, nu? - Da.
Da. Îmi amintesc de tine.
Mă întreb ce s-a întâmplat cu logodnicul meu.
Știu că e pe aici.
Ellen, ai văzut-o pe logodnicul meu?
- E sus. - Mergi sus?
Spune-i logodnicului meu că îl caut.
Mi-am pierdut logodnicul, vai de mine.
Poate câinele l-a mâncat.
Ce?
Câinele dingo ți-a mâncat puiul.
Ești gata?
Ascultă, eu... trebuie să-ți cer o mare favoare.
Fac favoruri.
- Cred că o să se-ntâmple ceva aici. - Ce?
Cred că ea vrea să o duc acasă.
- Ce să fac? - Du-te. Ce poți face?
- Dar tu și Elaine? - Ne descurcăm noi.
- Sigur? - Vom fi bine. Ce a spus?
Mi-a spus...
Mi-a spus că vrea să fac dragoste cu ea.
- Ce? A spus ea așa? - Da.
- Pleacă de-aici. - Jur.
- Ce ai spus? - Eu...
- O, nu pot. - Haide. Ce ai spus?
- Te rog, e... - Ce?
"Eu..."
"Eu tânjesc după tine."
-"Eu tânjesc după tine"? - M-a șocat...
- Am avut noroc c-am răspuns. - E ok. Nu e rău.
Nu-mi place când o femeie spune "Fă dragoste cu mine." E intimidant.
Ultima dată când o femeie mi-a spus asta, am ajuns să-i cer scuze.
- Serios? - E multă presiune.
"Fă dragoste cu mine." Ce sunt eu, circar?
- Și dacă nu pot? - O, haide.
Nu pot presta sub presiune.
De aia nu joc nimic pentru bani. Clachez.
S-ar putea să clachez diseară.
Și ea lucrează în biroul meu. Îți poți imagina?
Dacă le va spune tuturor ce s-a întâmplat...
Poate ar trebui să renunț. Am un sentiment foarte rău.
- George, gândești prea mult. - Știu. Nu mă pot abține.
Păi, acum citesc manuscrisul pentru Pendant Publishing.
Pendant? Ticăloșii.
Scuze.
Ascultă, George merge acasă cu Ava de la el de la birou.
Serios?
Ce lume.
- Deci putem merge acum. - Nu, ia mașina.
- Și noi cu ce mergem? - Nu știu.
- Nu știi? - Poate vine Kramer după noi.
Asta e grozav. Cum ai putut să-l lași să ia mașina?
N-am putut face nimic. Face parte din cod.
Toate planurile dintre bărbați sunt ipoteze.
Dacă un bărbat are brusc o ocazie să urmărească o femeie...
e ca și cum cei 2 nu s-au întâlnit în viață.
Ăsta e codul masculin.
Și nu contează cât de importante sunt aranjamentele.
Aproape mereu, strică o misiune spațială, fiindcă...
unul din astronauți a întâlnit pe cineva în drum spre puntea de lansare.
Opresc numărătoarea.
El se sprijină de rachetă...
"Deci când mă întorc, ce zici ne întâlnim să bem un Tang?"
O, uite ce poartă. Vezi ce poartă?
Da, da, în regulă.
Nu pot să cred că umbla în aia.
- Nu fă o scenă. - Hei, e blană adevărată?
- O, băiete. - Ar fi bine să fie.
Sau fostul soț îmi datorează o explicație.
Noapte bună.
Nu-ți pasă că acele animale inocente și fără apărare...
sunt torturate să arăți tu bine?
Putem vorbi despre asta altă dată?
- Ești vegetarian? - Iar începem.
Da. Mănânc pește ocazional.
- Deci ești ipocrit. - Hei!
Eu am mâncat broaște, deci nimeni nu e perfect.
Oricum...
- Mai vorbim când nu mai mănânci pește. - Peștele nu simte durere.
De unde știi? Comunici cu peștii?
Păi, nu sunt ținuți în cuști.
- Ai văzut vreun caras auriu? - Caras auriu!
Da. Am văzut. Nu sunt nefericiți.
Da. Înoată într-un bol timp de 2 săptămâni...
și apoi sunt aruncați în toaletă. E o viață bună.
O, da. Așa e.
Haide. Poate treci peste o veveriță!
Da, păi, de aia suntem aici în America.
- Ce bine arăți. - Sună-l pe Kramer.
În regulă.
Scuze. Asta e petrecerea ta, nu?
- Nu. Doar locuiesc aici. - Pot să folosesc telefonul tău?
Ce-mi iese mie?
- O factură mai mare. - Bine.
Kram, Sein.
Ce faci?
Păi, sunt blocat aici în Long Island.
Nu te gândești să iei o mașină?
Sigur?
Bine, dar nu mă lăsa aici.
Bine, grozav. Lasă-mă să-ți dau instrucțiuni.
Sigur n-ai nevoie de ajutor?
Nu, nu chiar.
Va veni din clipă în clipă.
Vreau să plece de aici.
- Sună-l iar. - Am sunat. Ce să fac?
Apreciem asta.
E 2 dimineața.
O, ai cartea '"Civil War".
Am văzut o parte din show. A fost minunat.
620 de milioane de oameni au murit.
Mii.
620.000.
Oroarea. Oroarea!
Soția ne tot aruncă priviri urâte.
Sigur i-ai dat indicațiile bune?
- Sigur nu putem face nimic? - Nu!
Nu mă duc la culcare cu ei în casa noastră.
Asta e ridicol.
Știi, un prieten de-al lui tata locuia pe aici.
Mike Wichter.
Vindea paie de plastic.
Știi de care?
Se puteau îndoi.
Ai observat? Oamenii nu mai folosesc paiele ca pe vremuri.
Știi, nu s-ar părea ca prietenul vostru mai vine.
O, vine el.
Poate ar trebui să verificați mersul trenului.
El e.
Voi merge la culcare!
- Merci mult. - Merci.
Grozavă petrecere.
- Hei, ce faci? - Uite cine-i aici.
- Îmi pare rău. - Hei, e ok.
Aveam instrucțiunile pe scaun, lângă mine.
Au zburat pe geam.
Atunci cum ai găsit locul?
Păi, am știut ieșirea de pe autostrada Long Island...
și m-am gândit că adresa era 8713 Riviera Drive.
Deci am condus...
bătând la toate ușile cu aceste numere.
8317, 7813, 3718, 1837...
În final, am ajuns. 8173.
Oricum, merci mult că ne-ai lăsat să stăm aici, Steve. Rămân dator.
Nici o problemă.
Și dacă vreodată ești în oraș...
și vrei să vii la un club de comedie...
Hei, poate te iau cu mine.
Uite adresa și numărul meu.
Și, merci încă o dată.
Păi, mai bine ai închide-o.
N-am putut să-i pun capota.
- Dar e rece afară. - Stai să ajungem pe autostradă.
George, am fost bolnav toată săptămâna. Elaine la fel.
130 km/oră, temperatura de 5 grade, timp de 50 de minute.
Fă un calcul.
Da, poate voi ieși.
Dar să ne oprim pe la drogherie mai întâi.
Ne vedem acolo în 15 minute, apoi mergem să facem ceva.
Da, Selwyn's.
Bine, pa.
- Cine e? - Domnul Pocatillo!
- Cine? - Nu-mi recunoști vocea?
- Jerry, dragă! - Te cunosc?
- Comedia asta îți prăjește creierul. - Îmi pare rău...
Vezi, asta e impresia care o las asupra oamenilor.
- O, ok. - Ai spus că dacă sunt în oraș...
Sunt în oraș!
Cu siguranță ești.
Ce se întâmpla?
Aștept să mă ducă înapoi. Nu va putea decât la 11.
Mă gândeam să iei o pauză...
Să văd și eu cum e să fiu cu cineva din show business.
Îmi pare nespus de rău, dar sunt în drum să întâlnesc un prieten.
O, haide. Poți veni cu ceva mai bun decât asta.
Nu, serios, tocmai am vorbit la telefon cu el.
Înțeleg.
Uite, poți sta aici dacă vrei.
Nu te agita prea tare.
- Nu, e... - Nu voi fura nimic.
Nu, firește că nu. Doar...
... închide ușa când pleci.
- Cred că pot face asta. - Serios, îmi pare rău.
Poate altă dată.
Da. Hai să luăm prânzul.
Tipul e în casa mea acum.
Ce greșeala a fost petrecerea aia. Nu trebuia să merg.
- Da, nici eu. - O, haide.
Ce "haide"? Ai ieșit vreodată cu o femeie care lucrează cu tine?
- Eu n-am avut un loc de muncă. - Știi neliniștea ce o simți la întâlnire?
Asta am eu zilnic acum. Cel mai urât coșmar a devenit realitate.
Zilnic e o întâlnire.
Asta e una din etapele lui Dante din infern, nu?
Ava era unul din motivele pentru care îmi plăcea munca.
Era o prietenă.
Acum ne culcăm împreună și brusc nu știu cum să vorbesc cu ea.
De fiecare dată când mă duc la baie, trec pe lângă biroul ei.
Trebuie să plănuiesc o trăncăneală rapidă. Jumătate de zi scriu.
Apoi stau în biroul meu și analizez cum a fost.
Dacă a fost o conversație bună, nu mai merg la baie restul zilei.
O văd râzând și vorbind cu alți oameni.
Toți sunt calmi și relaxați. Mă gândesc...
"Așa eram eu. Vreau să mă întorc iar acolo."
- Ce vei face? - N-am de ales.
Demisionez.
Petrecerea, Long Island.
- Kramer, nu? - Da.
- Hei, ce faci aici? - Aștept o mașină.
- Unde-i Jerry? - A plecat.
Lasă-mă să te-ntreb ceva.
E ceva de băut pe aici? Sau e o întrebare stupidă?
Jerry, el n-are nimic.
Dar cred că am eu ceva.
Mă duc s-aduc. Arată bine.
- Cât e? -9,60 dolari.
9,60 dolari?
Dă-mi-o.
- De ce? - Nu-ți fă griji. Mă descurc.
- Cum adică te descurci? - Mă descurc.
De când mă tratezi cu medicamente? Ce faci?
- Furi asta, nu? - Nu fur. Îmi datorează 10 dolari.
- M-au furat. - Ești un lunatic.
Trebuie. E o chestie de onoare.
Ce zici unei persoane ca tine?
Trec mai departe. Nici nu mă cunoști.
Scuze.
Ce ai acolo?
- Ce? - Ce ai în cămașa?
- Vroiam să plătesc pentru asta. - Vino cu mine.
Unde mă duci? Urma s-o plătesc.
- Crezi că nu te țin minte? - Ce tot spui acolo?
Știu cine ești! Te-am urmărit.
Ce vei face? Vei chema poliția?
- Haide! - Unde...
Mai pot cumpăra asta sau e o dovadă acum?
Deci urmăresc acești porumbei pe stradă...
și ea țipă cât poate de tare...
și apoi când magicianul se întoarce din Europa...
2 dintre ei devin maro!
Păi, am urmat instrucțiunile!
S-au făcut maro!
- Maro! - Maro!
Deci lasă-mă să te-ntreb ceva. Știi femei pe care le putem suna?
Nu chiar.
Poate ar trebui să sunăm la un serviciu de escortă.
Da.
Am văzut o reclamă mai devreme pe cablu.
555-LOVE.
- Te bagi? - O, nu.
Am o fată în clădirea alăturată.
Acum, vreau banii mei, dle! Și nu plec până nu-i primesc.
Acum, m-am săturat să mă joc cu tine.
Am treabă.
O, Jerry, Jerry.
Uite cine e aici. E Jerry.
Ce naiba?
- Jerry, asta e Patti. - Îmi pare bine de cunoștință.
E o plăcere să te cunosc.
Ce naiba se petrece aici?
Nu știu, dar trebuie să fac asta mai des.
Iată mașina, în sfârșit.
Nu plec nicăieri până nu primesc restul de bani.
Pa, Jer și spune-i lui Kramer merci. Am să-l sun mâine.
O, Kramer.
Da, e de gașcă.
La revedere, dragă.
Weekend-ul din 26, haide. Mai dăm o petrecere.
Nu plec.
- Patti. - Ai ceva de băut?
- În regulă, cât îți datorează? - 50 de dolari.
50 de dolari...
- Ăsta e apartamentul tău? - Da, dar...
- Ești arestat pentru solicitare. - O, stai puțin. Eu...
Am supă de pui.
Aia e blană adevărată?
- O, băiete. - O, băiete.
Ai avut sergent Chadway? Și eu.
- A fost un tip de treabă. - O, grozav tip.
Unde s-a dus roșcatul?
- Cel cu favoriți lungi? - Da!
- De ce se poartă așa? - Știu.
Nu există cuvânt pentru atitudinea sa.
Unul dintre cei din celula mea a aruncat cu gumă în el.
Toți îl urâm.
Există două tipuri de favoruri: favoruri mari și mici.
Poți măsura mărimea favorului...
după pauză care o face persoană după ce îți cere "fă-mi o favoare".
Favoare mică, pauză mică: "Fă-mi o favoare? Dă-mi pixul".
Nici o pauză.
Favorurile mari sunt: "Poți să-mi faci o favoare?"