Urăsc hainele, ok?
Urăsc să le cumpăr.
Urăsc să le aleg din dulap.
Nu suport că zilnic să încerc să aleg îmbrăcăminte pentru mine.
Cred că într-un final... moda nu va mai exista.
Toți vom purta același lucru.
Pentru că de fiecare dată când văd un film sau o emisiune TV...
unde sunt oameni din viitor, toți poartă același lucru.
Cumva se decid "Asta va fi costumația noastră."
Un costum argintiu dintr-o bucată, un V și ghete. Atât.
Ar trebui să concepem un echipament pentru pământ.
Ar trebui să supunem la vot.
Candidații propun diferite echipamente. Nu se vorbește.
Vin, se întorc, pleacă.
Noi stăm în public și zicem "Arată bine. Aș putea purta asta."
- Cred că am văzut destul. - Cred că am ceva în spate.
În spate? Niciodată nu găsesc ceva ca lumea în spate.
Dacă aveau ceva bun, ar fi adus în față.
De ce nu deschid un întreg magazin pentru spate? Numit "Doar spate".
Numai spate. Fără față.
Intri în față și imediat ești în spate.
Uite, Elaine. Spălătorie de cravate.
- Am citit. E minunat. - Tatăl ei a scris asta.
- Alton Benes e tatăl tău? - Da.
Mereu am considerat că merita un public mai mare.
Nu prea cred că vrea așa ceva.
Hei, nu uita duminică, ok?
Tu și George veniți, da? Hotel Westbury, 8:00.
Da, bănuiesc. Adică...
- Ce, acum nu mai vrei să vii? - Nu, vin.
Nu, Jerry, trebuie. Am nevoie de un bufon.
Nu mi-am văzut tatăl de ceva vreme și, știi, e...
Mă tem că nu voi putea vorbi cu el. E un mare scriitor.
Sincer, prefer compania nătărăilor.
Deci de aia nu mai suntem împreună.
Ce-i asta?
Asta e frumoasă.
Jachetele nu mă prind bine niciodată.
Încearc-o.
Asta e moale.
Cred că e cea mai perfectă geaca pe care am probat-o.
- Cât e? - O, Dumnezeule.
Rău?
- Foarte rău? - N-ai idee.
- Am o idee. - Nici o idee.
- Am un teren de joc. - Nu e nici un teren...
și echipa s-a mutat.
Lasă-mă să văd.
E mare.
O, totuși, e o geacă frumoasă.
Ce e cu căptușeala roz?
E doar căptușeală. Se poate schimba.
Să o cumpăr?
Urăsc aceste momente. Aud două voci acum, știi?
"Dar banii?" "Ce sunt banii?"
Arată minunat pe tine.
- Hei. - Hei.
Geacă nouă.
- Ce crezi? - E frumoasă.
- Mă reprezintă? - Categoric.
- Serios? - Te reprezintă...
mai mult decât orice altceva.
- Ce e cu căptușeala roz? - Nu știu. Are căptușeala roz.
- Deci, cât ai dat pe ea? - Am dat cât costă.
- Cât? - Ce contează?
- Nu îmi vei spune? - Prefer să nu spun tare.
E jenant.
- Peste 300? - Da. Dar să ne oprim aici.
- E peste 400. - Nu mai îți răspund.
- Mai mult de 400? - Vrei să...?
Nelson.
Știu.
Ce vei face cu cea din piele?
Nu știu.
O mai porți?
- Nu știu, poate. - Păi, nu vei purta asta.
O vrei tu?
Da, ok, o iau.
Îmi place geaca.
- Bine, ia-o. - Hei. Karma bună pentru tine.
O, dragă.
Ce-i melodia asta?
E din Les Misérables. L-am văzut săptămâna trecută.
Nu-mi mai iese din cap melodia. O cânt într-una.
Iese pur și simplu. Nu mă pot controla.
Cânt în lift, în autobuz. O cânt în fața clienților.
Îmi controlează viața.
Știi, Schumann a înnebunit de la asta.
Artie Schumann din Camp Hatchapee?
- Nu, idiotule. - Cine ești tu, Bud Abbott?
De ce mă faci idiot?
Nu îl știi pe Robert Schumann, compozitorul?
O, Schumann. Desigur.
A înnebunit de la o notă. Nu-i mai ieșea din minte.
Cred că a fost un A. O repetă într-una.
A trebuit internat.
Serios?
Și dacă nu se oprește?
Trebuia să aud asta. Ajută mult.
În regulă, spune ceva. Vorbește. Schimbă subiectul.
Să mergem, în regulă?
Nu pot să cred că luăm cina cu Alton Benes.
Știu exact ce se va întâmpla.
Voi încerca să nu mă las impresionat.
- Își va da el seama. - Ne va privi...
ca și cum ar fi la un spectacol de păpuși.
Stai să-mi iau geaca.
Asta e mare.
- Când s-a întâmplat? - Miercuri.
Geacă asta mi-a schimbat complet viața.
Când plec din casă în asta...
am o încredere diferită.
Astă-seară poate că am ceva emoții, dar în geaca asta...
Sunt sigur, încrezător, că pot depăși orice provocare socială.
Pot să-ți spun un lucru?
Și spun cu o heterosexualitate de neclintit.
Categoric.
E fabulos.
- Știu. - Și îți voi spune altceva...
Nici măcar nu te voi întreba.
Vreau să știu, dar nu voi întreba.
Îmi vei spune cânt te simți confortabil.
Deci, cât a fost, 400?
Peste 600? Nu poate fi 7. Nu-mi spune c-ai dat 700 pe ea.
Ai plătit 700 de dolari pentru geacă? Asta vrei să-mi spui?
Ești bolnav! Atât ai plătit?
Peste 700?!
Cât ai plătit pentru geacă? Nu voi spune nimic.
Vreau să știu cât ai dat pe geaca.
Dumnezeule! O mie de dolari?! Ai dat 1000 pe geaca.
În regulă. Plec de aici acum...
crezând că ai dat 1000 de dolari pe geacă...
dacă nu îmi spui altceva.
În regulă, îți voi spune ceva.
Dacă nu spui nimic în 5 secunde, știu c-a fost peste 1000.
Hei, îmi faci un favor?
- Ce fel de favor? - Să stai în mașină 2 minute...
Cât e parcată așa. Trebuie să iau niște păsări.
- Păsări? - Ale unui prieten, e magician.
E plecat în vacanță. M-a rugat să am grijă de porumbeii săi.
- Ia un taxi. - Nu mă lăsa cu o colivie în taxi.
Nu pot. Tocmai plecam. Nu te pot ajuta.
- George, te rog. 2 minute. - Păi, merg cu el.
Aș vrea. N-am mai făcut un favor.
În regulă. Da. Distracție plăcută.
2 minute. Crede-mă, știu cât durează 2 minute la el.
Conform concepției lui asupra timpului, viața să vă dura peste 2000 ani.
Schumann.
Unde sunt?
Poate el nu a venit.
Ce, nu vrei să faci asta?
Nu a fost vreo întâlnire din viața mea...
unde să fi vrut să apară celălalt tip.
Stai puțin. El e acela?
Da. Cred că e.
Unde-i Elaine?
Am emoții.
- Scuze, dle Benes. - Da.
Sunt Jerry, prietenul lui Elaine. El e George.
E o bucurie să vă cunosc, domnule.
Ia loc.
- Bei ceva? - Sigur.
- Ce? - Suc de merișor cu 2 lămâi.
Și un suc acidulat fără gheață.
Eu mai vreau un scotch cu multă gheață.
Îți place gheața.
- Eu zic, ție îți place? - Dacă îmi place?
Nu crezi că primești mai mult fără gheață?
- Unde-i Elaine? - Păi, am crezut...
Că ea se întâlnește cu tine mai devreme.
De obicei ea e punctuală.
Nu crezi, George?
Da, e punctuală și...
câteodată întârzie.
Da, da. Câteodată vine la timp...
și câteodată întârzie.
Bănuiesc...
că azi întârzie.
Așa se pare.
- Da. - Da.
- Pare să plouă. - Știu. Așa a spus.
- Cine? - Tipul de la vreme, dr Waldo.
N-am nevoie să-mi spună cineva că va ploua.
O, nu. Firește că nu.
Ajunge să scot capul pe geam.
Care din voi e cel nostim?
- El e comicul. - Eu sunt doar un om normal.
Nu, nu. E doar modest.
Am avut un tip nostim cu noi în Coreea.
Un lunetist.
I-au zburat creierii peste tot în Pacific.
Nu e nimic amuzant la asta.
Mă scuzați? Mă duc la baie.
Mă întorc imediat.
Am vrut să-ți spun că mi-a plăcut Fair Game.
Mi s-a părut genial.
Vorbe goale.
Da, poate unele părți.
Ce părți?
Părțile aiurea.
Doamne. Am uitat că trebuie să dau un telefon.
Nu pot să cred... Vrei? Mă întorc imediat.
Mulțumesc că m-ai lăsat numai cu el.
A fost brutal. Nu mă pot întoarce acolo.
- Păi, să plecăm. - Elaine mă omoară.
- Unde-i ea? - Trebuie să vină în curând.
Cum ne-a putut lăsa singuri cu acest lunatic?
Încă 10 minute și atât. Pe urmă plec.
Trebuie să-ți spun, tipul ăsta mă sperie.
Chelnerul tremură.
Nu putem cină doar cu el.
- Cum vom scăpa de aici? - Spunem că ne e frică...
și trebuie să plecăm acasă.
Da, e bine. Ne va da cap în cap precum Moe.
Nu știu. Începi să te scarpini.
Spune-i că ai lăței. A fost în armată.
Va înțelege.
Toți tații sunt intimidanți.
Sunt așa fiindcă sunt tati.
Odată ce un bărbat are copii, pentru restul vieții atitudinea sa e...
"La dracu cu lumea, îmi pot face proprii oameni.
Voi mânca numai ce vreau. Voi purta doar ce vreau...
și voi crea doar pe cine vreau."
Pe cine suni?
Unchiul meu are o operație. Am vrut să văd cum se simte.
Ce fel de operație?
De măduvă osoasă.
- Dle Benes? - Da.
Mesaj pentru dvs.
De la Elaine.
A fost prinsă cu ceva.
Va veni în 30 de minute.
Da, trebuia să aibă grijă de Castro când au avut ocazia.
Ca și noi în Guatemala în '53.
- Păi, Guatemala... - Sigur. Guatemala.
În regulă. Reveniți-vă, băieți.
Vom merge la restaurant. Îi voi lăsa un bilet la Elaine.
Voi merge la baie.
- Să mergem. - Și Elaine?
- La naiba cu Elaine. - Va fi furioasă.
Murim aici!
Ea e. E aici.
Îmi pare nespus de rău. Unde-i tata?
E în baie.
Unde ai fost?
Kramer. Acel Kramer.
Eu eram pe picior de plecare, m-a sunat.
Mă imploră să stau în mașina lui timp de 2 minute...
ca să poată lua niște păsări.
O, nu se poate.
Păi, a spus că mă aduce cu mașina aici după aceea.
Deci stau în mașina lui timp de 20 de minute!
El nu mai coboară. Eu îngheț.
Apoi vine un polițist. Îmi cere să ies din mașină.
E un șerif.
Tractează mașina.
Kramer e dator mii de dolari în amenzi.
Vroia să o tracteze cu mine înăuntru.
Deci au tractat mașina. Acum sunt afară...
și îngheț, dar nu pot pleca fiindcă trebuie să-i spun...
ce s-a întâmplat cu mașina.
Deci în final, coboară cu o cușcă imensa cu porumbei.
A spus că a primit instrucțiuni, ca fiecare porumbel are dieta diferită.
Deci umblăm aiurea, încercând să dăm de un taxi...
când 2 porumbei zboară.
Acum fugim după porumbei.
Aproape m-a călcat un autobuz.
Deci cum merge totul aici?
- Grozav. - Nu se poate mai bine.
Bine, fiindcă tată poate face unii oameni să se simtă prost.
- O, nu. - Pleacă de-aici.
Măiculiță, Kramer. Îmi venea să-l omor.
Știi că nu e bine să te implici în ceva cu Kramer.
- A spus că mă aduce el. - Așa deci.
Ca și în cântecul Siren. Niciodată nu e ceea ce pare.
Dar care dintre noi îi poate rezista?
De unde scoți chestiile astea?
- Păi, uite cine a venit. - O, bună, tată.
Bună, dragă.
- Pentru cine e rujul? - Pentru nimeni.
- Ce face mama ta? - Bine.
Dar tu, lucrezi?
Da. Citesc manuscrise pentru Pendant Publishing.
Ți-am spus de 10 ori.
Pendant? Ticăloșii.
Păi, în regulă, băieți.
Mergem la acel restaurant Pakistanez de pe strada 46.
Nu vă e frică de condimente, nu?
Gata, coristule.
Coristule.
Ninge. E frumos.
Zăpadă?
Zăpadă, nu e bună pentru velur, nu?
Nu cred.
Ce să fac?
Luăm un taxi, nu?
Taxi? E doar la 5 blocuri distanță.
- De ce nu o întorci pe dos? - Pe dos. Grozav.
Stai puțin.
- Ce naiba e asta? - Mi-am întors geaca pe dos
Păi, arăți ca un prost.
Păi, e o geacă de velur.
S-ar putea strica.
Păi, nu mergi cu mine și fiica mea îmbrăcat așa.
Asta e sigur.
Sunt doar câteva blocuri.
- Elaine? - Da.
Haide.
- Hei. - Hei.
- Trebuie să hrănesc păsările. - Și?
Ai ceva Mini Ritzes?
Nu pot să cred că am.
- Ce, pleci? - Da.
Hei, unde ți-e noua geacă?
- O, ce ai făcut cu ea? - Am ieșit pe zăpada seara trecută.
Nu știi ce-i face la velur?
Am o idee.
Putem ajunge la 9:30 la Cinema 3.
Bine.
Bună.
Merci din nou pentru seara trecută. Tata a spus că s-a simțit minunat.
- Mai e în oraș? - Pleacă spre Maryland diseară.
Deci, ce vei face cu aia acum?
- Nu știu. - Păi...
N-am vrut să-ți spun asta, dar de obicei el urăște pe toți.
Serios?
- O vei arunca? - Păi, nu o pot purta.
Da, pe tine te-a plăcut.
A spus că-i reamintești de cineva din Coreea.
Păi, dacă o vei arunca, știi, aș putea-o lua eu.
Da. Ia-o.
Tata crede că George e homo.
O, din cauza cântatului?
Nu. El crede că multă lume e homosexuală.
Vezi, îmi place așa.
Nu-i ăla...
E de la zăpada de seara trecută?
Știi ce trebuia făcut? Trebuia întoarsă pe dos.
Am să încerc să nu uit asta.
E păcat că mi-ai dat-o și pe asta.
Da. Păcat.
Trebuie făcut ceva cu căptușeala asta.
Am avut o geacă de piele care s-a stricat. Acum, de ce umezeala strică pielea?
Nu pricep.
Vacile nu stau afară aproape mereu?
Nu înțeleg. Când plouă, vacile merg la fermă:
"Lăsați-ne să intrăm. Purtăm toate piele!
Deschideți ușa. Ne vom strica îmbrăcămintea aici."
"E velur?" "Sunt din velur.
"Totul e din velur. Nu se curăță. E tot ce am."