Sunt mereu în trafic cu expertul de traseu.
Știți acel tip de persoană? Constant reevaluează...
Ce posibilități ai. Niciodată nu e sigur...
"Ăsta e cel mai bun traseu pentru mine, pentru viața mea?"
Sunt mereu puțin în față. "Pot intra acolo?
Pot trece în fața ta?"
Da, haide aici, amice. Facem zoom aici.
Ăsta e secretul, nimeni nu știe de asta.
Ultimul... Cred că ultimul test psihologic de trafic...
E total oprit. Nici măcar nu merge...
și te uiți pe geam, vezi guma.
Dar știm că în viitor, traficul se va înrăutăți.
Ce se va întâmpla? Va începe să meargă invers? E posibil?
Într-o zi vom spune "Băiete, ăsta e trafic nasol acum.
Ăsta e chiar nasol.
Voi încerca să plec și să revin la mersul invers."
- Nu mă poate omorî, nu? - Nu, firește că nu.
- Oamenii se despart tot timpul. - Zilnic.
Nu a mers. Ce pot să fac?
Am vrut să o iubesc. Am încercat. Nu am putut.
Ai încercat.
Mă uitam la fața ei, îmi spuneam "Haide. Iubește-o."
- I-ai spus c-o iubești? - N-am avut de ales.
Mi-a scos asta cu forța.
Îmi spunea că mă iubește. În regulă, la început, doar o priveam.
Spuneam "O, serios?"
Sau "Băiete, asta... E ceva."
Dar în final, trebuie să replic:
"Păi, te iubesc." Știi, poți să te abții o vreme.
- Ești om. - Nici n-am invitat-o în oraș.
Ea m-a invitat prima. M-a sunat.
Ce era să fac, să spun nu? Nu pot face asta cuiva.
- Ești un tip prea bun. - Sunt un tip bun.
Și apoi ea m-a sedus.
Suntem la mine în apartament, sunt pe canapea, ea pe scaun.
Mă ridic să merg la baie, mă întorc...
ea e pe canapea.
Ce să fac? Nimic?
Nu am putut. Aș fi insultat-o.
- E, mă gândesc, aici se stabilește această relație.
Dat din cap politicos.
Apoi într-o zi...
nu mai dă din cap.
Ca și cum nu exist?
A trecut de la a da din cap, la nimic.
Acum e o animozitate intensă de fiecare dată când ne întâlnim.
Parcă ne-a urî reciproc. Nu se bazează pe nimic.
O relație e ca un organism.
Ai creat chestia asta...
și apoi o înfometezi și se întoarce împotriva ta.
La fel s-a întâmplat în The Blob.
Cred că trebuie să-i spui ceva la tipul ăsta. Spune-i.
- Serios? - Da.
- Tu ai face asta? - Dacă aș fi altă persoană.
Alo?
Alo, Glen e acolo?
Îmi pare rău. Numărul e 805-555-3234?
Da, știu, am greșit numărul. Vreau să știu dacă am format greșit sau...
De ce fac oamenii asta?
Haide sus.
O, iarăși tu. Vezi?
Dacă îmi răspundeai, nu trebuia să fac asta.
Sunt două apeluri la distanța pe care le-am făcut pentru tine. De ce nu poți...
De ce închid așa?
Mulțumesc frumos.
- Gustă asta. - Nu, am mâncat un sandviș.
- Nu, gustă. - Nu vreau pepene acum.
- Nu ai mai mâncat așa. - Mănânc pepene galben doar...
- Jerry, ăsta e grozav. - În regulă.
- E foarte bun. - E bun?
L-am luat de la Joe's, 49 cenți per livră.
Practic e la jumătate față de prețul de la supermarket.
Nu știu de ce nu mergi la Joe's.
E prea departe.
E 3 blocuri mai departe. Poți folosi căruciorul meu de cumpărături.
Nu merg cu un cărucior.
Trebuie să port batic...
iar ciorapii să fie rulați sub genunchi?
Cealaltă chestie e că dacă nu-ți place...
- Ia totul înapoi. - Eu nu returnez fructe.
Fructele sunt o aventură.
Știu să joc.
Am făcut-o! S-a terminat.
- Ai făcut-o? Ce s-a întâmplat? - I-am spus, în bucătărie.
Ceea ce a fost riscant, fiindcă e aproape de cuțite.
Am început cu cuvântul "ascultă". Am spus...
"Ascultă, Marlene." Când să-mi dau seama, eram în mijlocul chestiei.
Era o voce înăuntrul meu care spunea: "O faci".
Apoi a început să plângă și am slăbit puțin.
Aproape m-am înduioșat, dar vocea, Jerry, vocea s spus...
"Continuă. Aproape ai ieșit."
Parcă am ieșit din închisoare.
Mă îndrept spre perete.
Și îmi sucesc glezna și ei pun lumina pe tine. Știi?
Cumva am trecut de acel plâns și am continuat să fug.
Apoi au început înjurăturile.
Trage spre mine din turnurile gardienilor.
"Fiu de..." Bang! "Fiu de..." Bum!
Ajung în vârful zidului, ușa de la intrare...
O deschid, sunt la un pas.
Mă mai uit o dată la penitenciar și sar!
Vezi? Niciodată nu e așa rău pe cât îți imaginezi.
Îmi place Marlene.
Ce număr are?
Da, nu, eu... Nu prea cred.
Vrei să încetezi?
George, vreau să guști acest pepene.
- Nu, mulțumesc. - E cel mai bun pepene pe care l-am mâncat.
- Nu, serios. - Îți aduc o bucată.
- Jerry, spune-i ce bun e. - Foarte bun.
Deci asta e. Ai ieșit.
Doar că mai e o mică problemă.
Am lăsat niște cărți la ea în apartament.
Și? Du-te după ele.
Nu, nu mă pot întoarce. Jerry, e ciudat.
Poate fi periculos, sexual. Ceva se poate întâmpla.
M-aș întoarce de unde am plecat.
Deci uită de cărți.
- Le-ai citit? - Păi, da.
La ce îți mai trebuie?
Nu știu. Sunt cărți.
Ce-i cu obsesia asta pe care o au oamenii pentru cărți?
Le țin în casă ca și cum ar fi niște trofee.
La ce îți mai trebuie după ce ai citit-o?
Sunt cărțile mele.
Deci vrei să recuperez eu cărțile, nu?
Deci trebuie să fi fost 35 de grade în acea noapte...
și toți stăteau în jurul piscinei cu băuturi în mâini.
Purtam vechii jeanși și un tricou.
Nu știu, eram într-o stare dintr-aia...
și mi-am spus "Marlene, fă-o". Și am sărit.
În timp ce ies, simt privirile ațintite spre mine.
Deci mă uit în sus și toți se holbează la mine.
Deci, ce ai făcut?
Păi, nimic. Nu am ce să ascund dacă oamenilor le place să privească.
Nu am văzut ce era așa o mare atracție.
Păi, am o idee generală legat de ce a fost.
Pot bănui.
Hei, știi, Jerry...
doar fiindcă George și cu mine nu ne vedem...
nu înseamnă că nu trebuie să rămânem prieteni.
Nu.
Destul de bine. Mă bucur că am stabilit asta.
Super.
Nu știu cum s-a întâmplat.
Jerry, nu e vina mea.
Nu, nu e vina ta.
"Cărți, am nevoie de cărțile mele."
Apropo, ai recitit acele cărți?
Lucru grozav e că, atunci când citești Moby Dick a doua oară...
Ahab și balena devin prieteni buni.
Nu e ca și cum Marlene e o persoană rea...
dar, Dumnezeule, am mers la 3 prânzuri și un film...
și ea nu se oprește niciodată din sunat.
Și sunt genul de telefoane fără scop.
Niciodată nu întreabă dacă am treabă sau ceva.
Ridic telefonul și ea e în mijlocul propoziției.
E standard.
Ți-a lăsat un mesaj...
în care să folosească întreaga memorie a robotului?
Știi, câteodată spune "Alo, Jerry?"
Și eu "O, bună, Marlene."
Și apoi e "Jerry...
- Nu știu câteodată." -"Știu câteodată."
Ai încercat să închizi telefonul?
Nu poți. E imposibil.
Nu e nici o pauză în conversație ca să poți spune:
"În regulă, atunci."
Știi, turuie într-una fără pauză.
Trebuie să opresc asta.
Fă ca și cu Band-Aid. O mișcare. S-a luat!
E sexy, totuși.
- Nu crezi? - Ba da.
Da, este.
- Domnule Costanza? - Da?
Doctorul te primește acum.
Da. "Doctor."
Va trebui să aștept în acea cameră mică singur, nu?
Mai bine iau asta.
Urăsc acea cameră.
O, bună doctore.
Camera de așteptare. Detest când te pun să aștepți în cameră.
Pentru că se numește camera de așteptare.
Nu există să nu aștepți...
fiindcă se numește camera de așteptare. O vor folosi.
Totul e aranjat ca tu să aștepți.
Stai acolo și ai o revistă în mâna.
Te prefaci că citești, dar de fapt te uiți la alți oameni.
Știi, te gândești la ei. Chestii de genul...
"Mă întreb ce are el."
Și "Până să-și dea seama, i-am luat revista."
Apoi în sfârșit te cheamă și e un moment palpitant.
În sfârșit te strigă.
Te ridici și privești în jur la alți oameni.
"Păi, cred că am fost ales. Ne vedem mai târziu."
Crezi c-ai să-l vezi pe doctor, dar nu-i așa, nu? Nu.
Intri în următoarea camera de așteptare.
O cameră de așteptare mai mică.
Dar dacă îți fac o chestie medicală ție...
vrei să fii în cea mai mică, camera pe care o au. Cred.
Nu vrei să fii în camera cea mai mare care o au.
Ați văzut aceste mici săli de operație pe care le au...
cu scaune ca pe stadion?
Nu vrei să facă ceva...
ca alți doctori să spună "Trebuie să văd asta.
Glumești? Chiar îi fac asta?
Sunt locuri? Putem intra?"
Dau bilete la lucrurile astea?
"Am două pentru tumoarea lui Winslow. Am două."
Deci cum a fost?
Am stat acolo 2 minute. Nu a făcut nimic.
Atinge asta, simte aia. 75 de dolari.
Păi, e prima vizită.
Ce-s 75 de dolari?
Ce, îl văd pe Sinatra acolo?
Mă distrează? Nu înțeleg asta.
Plătesc doar jumătate.
- Nu poți face asta. - De ce nu?
E doctor. Plătești cât spune.
Nu, nu, nu. Plătesc cât spun eu.
- Te simți ciudat? - Nu.
Sunt bine.
- Nimic nu s-a întâmplat. - Da.
Știu.
Ne-am sărutat puțin.
Oamenii se sărută.
Da.
Păi...
Noapte bună.
- Hei. - Hei.
- De data asta știu. - În regulă.
Vezi, totul e în șolduri.
Trebuie să treci cu șoldurile mai întâi.
E acolo.
Categoric.
- Joe's? - Nu. Supermarket.
Păi, e bun?
- E ok. - Dă-mi să gust.
Vezi? E rea.
- Nu poți mânca asta. Du-o înapoi. - Nu îl primesc înapoi.
- Eu da. - Nu-mi pasă de asta.
Ar trebui. Pepenii ca acesta ar trebui scoși din circulație.
În regulă. Ia-l înapoi.
- Nu. - Lase un mesaj. Sun eu înapoi.
Jerry, ai făcut vreodată baie în întuneric?
Nu vorbesc de săpunire acum.
Sună-mă înapoi.
Cine era?
- Marlene. - Mar...
- Marlene. - Da.
Am dus-o acasă într-o noapte. Am început ceva în mașină.
- Credeam că scapi de ea. - Așa era.
Dar m-a hipnotizat sau ceva.
- George știe? - Nu. Ar înnebuni.
Da, pe bune.
Mă simt groaznic.
Am văzut-o de vreo două ori de atunci...
și știu că nu mai pot continua, dar...
Mă conduce psihosexual. O vreau doar pe ea.
Nu pot să respir. E ca un drog.
Psihosexual.
Nu știu cum îi voi spune.
Nu înțeleg oamenii.
De ce ar vrea George să te priveze de plăcere?
Sunt doar eu așa?
Parțial, da.
Ești prietenul său.
E mai bine dacă ea s-ar culca cu altcineva?
Un ticălos pe care nici nu-l cunoaște?
- Nu poate să mă omoare, nu? - Ești om.
M-a sunat. Eu n-o sun. Ea a început totul.
- Ești carne și sânge. - Sunt un tip simpatic.
- Bună. - Bună, Elaine.
Lampa mea avion.
Ai cel mai lent lift din tot orașul.
E greu să te obișnuiești cu el când sunt așa de multe rapide.
Liftul la apartamente e mereu mai lent decât cel de la birou...
fiindcă nu trebuie să ajunși la timp acasă.
- Doar dacă te-ai căsătorit c-un dictator. - Da.
Pentru că sunt oameni foarte exigenți.
Da. Exact.
Îmi imaginez că la un anumit moment, cineva îmi va oferi pepene?
Nu. Nu e bine.
Știi cum se spune, noroc în dragoste, ghinion la fructe.
Păi, îl iau înapoi.
Deci a avut ceea ce se numește o mică întâlnire azi dimineață.
Serios? Tipul ăla care nu mai salută?
- Da. - Ai vorbit cu el?
Da. L-am prins când își lua corespondența.
La început mă gândeam să intru în vorbă, dar apoi m-am gândit " Nu, nu.
- Nu-ți fie frică de el." - Bine.
Deci m-am dus în spatele său, l-am bătut pe umăr și am spus:
"Bună, îți amintești de mine?"
Și el ridică din sprâncene...
ca și cum ar încerca să-și dea seama.
Deci i-am spus... "Prefăcutule. Știi exact cine sunt."
- I-ai spus "prefăcutule"? - Da. Cu siguranță.
Și el spune "Oh, da, ești prietenul lui Jeanette. Ne-am întâlnit o dată."
Am spus "Cum ai trecut de la asta, la ignorarea completă a persoanei...
- Când treci pe lângă ea?" - Asta e incredibil.
Și el spune "Uite, nu am mai vrut să te salut, în regulă?"
Și i-am spus "Bine. Nici eu nu mai vroiam.
Dar am vrut să știi că sunt conștient de asta."
Tu ești regina confruntărilor.
Ești nouă mea eroină.
M-ai inspirat. Îl voi suna pe George legat de ceva acum.
Pepenele ăsta miroase.
Nu-mi pasă.
- Glumești. - Nu, nu-mi pasă.
- Serios? - Categoric.
- Nu îți pasă? - Nu.
- Cum se poate? - Nu știu, dar nu-mi pasă.
De fapt, aproape sunt fericit s-aud asta.
- Credeam că te vei supăra. - Bănuiesc că da, dar nu e așa.
Sunt o persoană rea? Am făcut ceva groaznic?
Ești o persoană bună. Ești un umanitar.
Ea e foarte sexy.
- Acea voce. Mă înnebunește. - Știu.
O pot vedea diseară și nu îți pasă?
Du-te la ea diseară. Și mâine. Du-te, fă-ți de cap.
- E prea nebună pentru mine. - Bine. Atâta timp cât e ok cu tine.
- Numai la asta mă gândesc. - Sunt ok. Sunt bine.
Sunt minunat. Nu m-am simțit mai bine în toată viața.
Bine.
Îți voi spune ceva.
Nu trebuie să plătești 35 de dolari pe care i-am dat la chiropractor...
pentru restul facturii tale.
La-i plătit pe ticălos?
- A trebuit. - N-a făcut nimic, Jerry.
- E o păcăleală. Cine te-a pus s-o faci? - A fost jenant pentru mine.
Încercam să subliniez ceva.
De ce nu faci asta cu doctorul tău?
Ce s-a întâmplat?
- Cred că am înghițit o muscă. - Oh, Doamne.
Am înghițit o muscă!
Ce să fac?
Ce se poate întâmpla?
Deci vrei să urci pentru câteva minute?
Îmi pare rău, Jerry. Nu cred că asta merge.
Serios?
- M-am gândit... - Știu.
Îmi pare rău.
Nu mă așteptam după felul în care te-ai purtat.
Sigur vrei să vorbim despre asta? Eu nu vreau.
Desigur că vreau.
Păi, ok.
Cred că lucrurile s-au schimbat pentru mine marți seara.
Marți? Ce s-a întâmplat atunci?
Am văzut jocul tău.
Jocul meu? Ce legătură are asta cu restul?
Păi, sincer...
N-a mers cu mine.
E prea înfoiat.
Nu pot să cred.
Ce vrei să spui? Nu ți-a plăcut cum am jucat?
Deci asta e?
Nu pot fi cu cineva dacă nu respect ceea ce face.
Tu ești casieră.
Uite, Jerry, nu era genul meu de umor.
Nu ai auzit de audiență. Era târziu, au fost groaznici.
Am auzit materialul.
Am alte chestii noi.
Ar trebui să vii să mă vezi în weekend.
Femeile trebuie să placă slujba tipului cu care vorbesc.
Dacă nu le place slujba, nu le place nici tipul.
Bărbații știu asta.
De-aia inventăm falsuri, nume ciudate pentru slujbele noastre.
"Acum, sunt supervizor regional de management.
Sunt la dezvoltare, cercetare, consultanță."
Bărbații, pe de altă parte, dacă sunt atrași fizic de o femeie...
nu-s prea interesați de slujba ei, nu?
Lor nu le pasă.
Ei spun "Serios, la abator? Acolo lucrezi? Interesant.
Ai un satâr mare și le zbori capetele? Sună grozav.
Ascultă, ce-ar fi să faci duș...
și luăm niște burgeri și ne uităm la un film."